Meditationen påbörjas om 20 minuter...
Vad gjorde han med det?
Hej, du sexige.
Berätta om dagen då David kom för att bo med dig.
Varför?
En man hade med sig honom. Eller hur?
- Jag var fyra. - Men du minns.
Ljug inte.
Det var sent.
Jag var på mitt rum och jag hörde röster.
Så jag smög ut på trappavsatsen.
Se på det där.
Jag trodde länge att det var en dröm.
Ja, det var han.
Vad gjorde han med det?
Varför gör du såhär? Han var bara en bebis.
Han är ingen bebis nu.
Det ser ut som att ett av djuren tagit sig ut ur sin inhägnad.
Fascinerande.
Du har bokstavligen manifesterat ditt kryogeniska tillstånd som en isbit.
När jag vaknade i morse, tänkte jag för mig själv.
Snart ska vi ställa fram klockan.
Sen insåg jag att jag inte vet vad det betyder.
Det är när man justerar klockan-
- för att maximera dagsljuset under arbetsdagen.
Det är inte så intressant.
Jag trodde att vi bokstavligen ställde fram en klocka.
Min gud.
Oliver, du har inte åldrats en timme.
- Vänta tills Melanie ser... - Melanie?
- Din fru. - Min fru?
Är hon...
Av någon anledning vill jag säga från Kina?
- Nej, hon är inte kines. - Förstått.
Japanska?
Nej, inte asiat överhuvudtaget. Nej.
Bra att veta. Jag har varit här länge, förstår du.
Det tror jag åtminstone att jag har.
Timmar. Eller vad är längre än timmar?
Åratal.
Mitt minne är lite... Det är lite...
Vad säger man? Vad är ordet?
Disk? Nej.
I vilket fall som helst...
...då antar jag att vi borde ta och rädda dem, dina vänner.
Jag har vakat över denna David-personen och hans monster.
Han hittar oss inte härinne ifall du är orolig för det.
- Parasiten. - Ja, som jag sa. Parasiten.
Mentalt förstås.
Ja, ett separat medvetande från David...
- Har fäst sig vid honom och har... - Använt hans krafter för att nära sina egna.
- Tänker du göra sådär hela tiden? - Vad då?
- Avsluta mina meningar. - Nej, förlåt. Gammal vana.
Du råkar inte vara tenor?
- Tenor? - Vi ska starta en barbershop-kvartett.
David och jag. Roll Out The Barrel, sådant där.
Inget allvarligt. Bara på skoj. Vilket påminner mig...
Du vet vad det är, va?
Ledsen. Jag har svårt att hänga med.
- Vad...? - Monstret. Du vet vad det är?
Eller ska jag säga vem?
Farouk.
Jag läste Davids tankar förstår du, när de var fångade här. Han och David.
Han är mycket slug, vårt monster.
Men han lägger all sin energi på att lura David.
Han tänkte inte på att akta ryggen. Och med det menar jag...
- Vad är det jag menar? - Vänta, du menar...
Självklart. Amahl Farouk. Jag borde ha vetat.
Hunden.
- Finns det en hund? - I Davids minnen...
...har han maskerat sig själv som en riktigt söt liten beagle-
-men namnet, King, borde jag ha...
Amahl Farouk, skuggkonungen.
- Vi måste rädda dem. - Sa jag inte precis det?
Det är jag säker på. "Rädda dem." Efter hela kinesfru-debatten.
Vilket jag inte är helt övertygad om.
Är du säker på att hon inte är det? För jag verkar ha ett intimt minne av...
Okej då. Nästa fråga är då hur?
Hur räddar vi dem?
Vi är ju trots allt bara tankar.
Och deras kroppar...
...är i ett stort virrvarr.
De står ju inför en säker död och allt det där.
Farouk är för stark för mig.
Han är för psykiskt viril.
David kan bryta ut dig ur drömmen, kanske till och med er alla-
-men han är just nu komprometterad.
Farouk har låst in honom i ett litet hörn av sin hjärna.
Han är snart helt borta.
Och sedan kommer skuggkonungen att bli David.
Det är för mycket vermouth.
Ska jag hälla i lite mer vodka åt dig?
David.
Min apparat.
Jag tillverkade en gloria som slumpmässigt skickar ut-
- elektromagnetiska signaler i 360 grader och om vi kan sätta den på Davids huvud...
Den riktiga David i den frusna tidslinjen.
...borde den blockera skuggkonungen.
Isolera det och avsluta sjukhusfantasin.
Tiden kommer då att startas igen och dina vänner avrättas i ett kulregn.
Såvida vi inte fysiskt kan förändra rummets dynamik.
Blockera kulorna, flytta på kropparna.
Vi kommer att behöva allihopa.
Får jag presentera dig för min vän, Jules Verne.
Det är okej.
Han hör oss inte härinne, monstret.
Han är mycket mäktig, men Oliver har några trick kvar i skjortärmen.
- För det första... - Syd, det är lättare om jag bara talar.
- Sjukhuset var inte äkta. - Å fan.
Eller, det finns ett riktigt sjukhus, men vi var inte där.
Det var en mental projektion som monstret hade skapat.
- Jag har varit uppmärksam. - Okej. Så...
Våra kroppar finns i Davids barndomsrum-
-troligen frusna i tiden.
Och om jag minns rätt, avfyrade någon ett maskingevär.
Så, jag misstänker att vi alla dör när tiden sätts igång igen.
Ja, wow.
Så, vi måste distrahera monstret-
- som ser ut som Lenny, men inte är det, så vi kan rädda våra kroppar utan att hon vet-
- och avsluta sjukhusfantasin och rädda David.
Och det finns en apparat. Jag byggde en...
Jag går till sjukhuset och räddar de andra och tar itu med Lenny, och du löser det...
...så att jag inte är mördad när jag vaknar.
- Låter det bra? - Ja, det var vad jag...
- Bra, kom nu. - Vänta, vänta.
Du kommer att behöva dessa.
Oliver har gjort dem.
Det är Melanies... I vilket fall...
...han har viss kontroll här.
Och han tillverkade dem för att hjälpa oss.
De visar vad som är verkligt och vad som inte är det.
Dessa är för de andra.
Försök att inte dra till dig uppmärksamhet.
- För Farouk bevakar oss. - Farouk?
Ja, det är en lång historia. Upprätthåll bara illusionen.
Och var redo.
Jag skickar en signal när jag är på plats.
Detta borde bli intressant.
Jag kommer för dig, raring.
- David. - Kom...
Nej.
Oliver.
- Jag trodde att du var... - Sätt ut dem i rummet.
På en barpigas bröst i Sale Tatuerades priserna på ale
På hennes bak, så de blinda fick smak Fanns informationen skrivet i Braille
Oliver Bird, hängiven modeföljare.
Har vi träffats förut?
Vid poesitävlingen?
- Nej. - Men du verkar bekant.
Vad sa du att du heter?
Nej, berätta inte.
Jag kommer på det.
Vilken knipa.
Var sa du att apparaten var, glorian?
Här i min hand.
Så, du menar att multifasare...
Melanie?
David?
David.
Melanie!
Okej. Du är okej.
Du ligger bara i en kista. Ingen stor grej.
Det är inte ens... Det är snarare en mental...
Det är en mental kista.
Din kropp är inte... Det är din hjärna som är fångad.
Vilket är...
Det är inte bättre.
David.
David. Du ballar ur.
- Sluta. - Nej, du är inte...
Säg inte att jag är fast härinne med en till grej, ett monster, vad det nu är.
Nej, han är däruppe, monstret.
Han lurade oss att släppa kontrollen.
- Lurade dig. - Vad?
Ja, så mycket förstod jag.
Men om du inte är monstret, då...
Jag är du, dina rationella tankar.
Du bryter ihop, ett svar på stress.
Detta är din kraft som ska rädda dig. Den skapade mig. Det gjorde du.
- Är du brittisk? - Som jag sa, dina rationella tankar.
- Skapade jag dig? - Ja.
För att hjälpa dig ta dig ut härifrån innan den här saken tar kontroll över din kropp.
Okej, då...
Se dig omkring.
- Vi är inlåsta i en kista, under jorden. - Precis.
Det finns inget sätt att komma ut.
Men säg mig, hur kan vi vara under jorden, när vi inte ens är i vår egen kropp?
Om det inte finns någon kropp, och inte någon jord...
...då finns det ingen kista.
Det är bara en tanke.
Det är logiskt.
Nu ska du föreställa dig ett klassrum.
Ett vad?
Ett klassrum. Med en skrivtavla.
Vi ska reda ut detta, du och jag.
En gång för alla.
Bra.
Snygga skrivtavlor.
Nu vill jag att du ska glömma alla trick-
-minnesarbetet, magnetröntgen.
Glöm alla lögnerna. Du känner till allt som monstret känner till.
Så, gå tillbaka till början. Vad har vi lärt oss?
Jag är adopterad.
Bra. Skriv det på tavlan.
- Verkligen? - Ja, man skriver väl med krita?
Var så god.
Vilken bröllopsdag...? Mina föräldrar var...
Jag vet inte vad jag ska kalla dem nu.
Varför berättade de inte? Eller Amy, varför sa hon inte...?
Fokusera. Detta handlar om fakta.
Fakta e du är adopterad. Vad är fakta två?
Vad sa Lenny om din far, din riktiga far?
Att hon kände honom.
Ja och innan vi går vidare, låt mig fråga detta.
Tror du att den där saken däruppe är Lenny?
Nej.
Vad är det då?
Vad sa han, vetenskapsmannen?
En parasit?
Ja, skriv ner det.
Det är väl ingen insekt?
Inte en styngfluga eller ringmask. Det är en...
Ja, förstås.
Det är en mutant.
Som jag.
Och den har varit med dig länge, kanske sedan du var...?
Bebis.
Så, okej. Jag hade en pappa.
Och en mamma, antar jag?
Och om Lenny kände honom, var han nog en mutant, som jag.
Psykisk med, gissar jag. Och han...
Det här monstret, var hans fiende.
Och de måste ha kämpat mot varann.
Slogs de med sina nävar?
Nej, de stred här...
...på det astrala planet.
Med sina hjärnor.
Och min far... Gud, detta är så konstigt.
Jag vet inte ens hur jag ska föreställa mig honom.
Skitsamma. Okej. Min far måste ha vunnit.
Och monstret, vad det än är...
På något sätt kunde hans sinne eller själ eller varelse...
...inte dö.
Men hans sinne flöt iväg.
ADOPTERAD PARASIT
Sen går pappa hem.
"Raring, det är över. Jag vann. Ge mig en puss."
Skulle det vara en brittisk accent?
Och sen kommer jag, jag föds.
Och av någon anledning valde de att ge bort mig, va?
Jag menar, visste de?
Eller så var det kanske inte...
Det kanske inte handlade om monstret. De kanske bara inte ville ha mig.
Stackars lilla dig. Fokusera nu.
Ja, du har rätt.
- Jag är söt, jag är älskad. - Bra. Fortsätt.
Låt oss säga att pappa-
- var orolig för att det inte var säkert för mig-
-så, istället, för att hålla mig säker-
- fick jag bo med min andra mamma och pappa.
Mina adoptivföräldrar, i hemlighet...
På något sätt, såg monstret på...
...och hittade mig.
Och likt ett spökhus...
- ...blev jag besatt. - Varför?
Hämnd.
- Är det inte vad du... Vad det sa? - Bra. Fortsätt.
Den besatte mig.
- Och det gjorde mig sjuk. - Vad gör du?
Mina krafter var inte till hjälp.
Att höra röster, se... Men den här saken gjorde det värre.
Och han... Det förgiftade mig i hela mitt liv.
Det gjorde mig galen.
Och det livnärde sig på mig.
- I vilket syfte? - Makt.
Det var svagt.
Men jag gjorde det starkare...
...mina krafter.
Och det närde sig.
Vad sa Lenny?
Gud är den enda varelsen i universum som är av betydelse?
Så, det närde sig på mig, så att det en dag...
...skulle få sin hämnd.
Eller värre.
VILA I FRID PAPPA
Sedan dök Syd upp och hon väckte mig.
Monstret insåg att han inte kunde gömma sig mer och det...
Och här är vi.
Jag menar, inte i detta klassrummet, men...
Var är vi igen?
Våra tankar är på det astrala planet.
Vår kropp är i vårt barndomsrum-
- med våra vänner och de är i knipa.
Melanie hade fel.
Jag var sjuk...
...men det är jag inte längre.
Så, vad tänker du göra åt det?
Jag tänker ta tillbaka min kropp.
Melanie?
David?
Nej, nej.
Får jag?
Vad var det jag skulle göra? Javisst. Nu så...
SKÖLD
"AKTA HONOM!"
MONSTRET ANLÄNDER!
"HEJ."
"RES ER NÄR KUNGEN ANLÄNDER!"
"DETTA HAR VARIT KUL, MEN DU KAN GÅ NU!"
SKÖLD
"OKEJ, BARN. FÖRBERED ER PÅ ATT DÖ!"
"HOPPSAN, TILLBAKA OM EN SEKUND!"
"VAR VAR VI?"
"JAVISST, JAG SKULLE DÖDA ER."
"NEJ!"
David?
David.
Kerry.
Är du okej?
Du?
Det är borta.
Nej!
Det är det inte.
Vi har isolerat det i din hjärna, monstret, med apparaten.
- Ska jag låta den sitta kvar? - Ja. Tack.
- Är du okej? - Ja.
David, vi borde... Jag tycker verkligen att vi borde gå till mitt labb. Berätta, Melanie.
Hissen går ner.
Vad tycker du om beatnikpoesi?
Ge min predikan till min själ och Jacks själ med-
-och alla som ska lyssna.
Jack gjorde en bra martini.
Jag kände en kille som hette Jack...
Vill du ha lite ägg? En tomat?
För att se solnedgången Över de husprydda kullarna och gråta
Stämmer det? Ja. Vart var jag?
Du var aldrig ett lokomotiv, Solrosen
Du var en solros
- Detta är utsökt. - Tänker du äta någon korv?
Din potatis då?
Jag vet att du inte tycker om att sitta ner och äta.
Ville du...?
Jag är okej.
Okej. Vill du ha någonting?
Det finns soppa...
Du lämnade mig.
Jag behövde dig och du lämnade mig.
Inmatningsfel. Försök igen.
Inmatningsfel. Försö...
Utmärkt val.
- Jag är så... - Nej.
- ...ledsen. - Låt bli. Inte här.
Jag borde ha berättat om mannen och adoptionen...
- Mannen? - Men du var så...
Nu vet jag ju att du inte var sjuk och att du hade den där saken inom dig.
Och krafterna. David, du har krafter.
Jag vet. Jag är en mutant.
En mutant. Men, nej...
Du borde ha kommit och bott med mig, med Ben, med...
Herregud. Jag måste ringa Ben.
- Amy.... - Nej, han kommer att vara så orolig.
Amy, du kan inte. De bevakar honom. Division 3. Om du ringer...
- En e-post... - David.
Jag kan ringa från en mynttelefon.
Gå bara och vila dig.
Vi reder ut det här.
Försiktigt.
Låt den inte rubbas för mycket. Jag vet inte hur stabil kontakten är.
Är allt okej?
Inte direkt. Vi borde få ut det ur mig, fort.
Den är nog inte så glad.
Kom, David, vi måste få dig till mitt labb.
Har jag berättat om damen och tranan?
Många gånger, men berätta igen.
David, du ser ut att må bra.
Jag älskar huvudbonaden.
Jag vet. Jag ser inte så bra ut.
Tredje graden, tack så mycket.
Väldigt smärtsamt.
Vi har så mycket att tala om.
Ni kan döda de andra.
.:: DAWGS - www.hounddawgs.org ::.
Översättning: Tomas Lundholm